Рекомендації щодо ведення дітей із психогенним кашлем - Богуцька, Наталія (Psychosomatic Medicine and General Practice, 2025)
Стійкий мимовільний кашель без ідентифікованої органічної причини має різні визначення, такі як «функціональний», «психогенний», «оперантний, умовнорефлекторний», «нав’язливий», «звичний», «тикозний». Запропонований у звіті експертної групи Chest щодо соматичного та тикозного кашлю у 2016 термін «звичний тикозний кашель». Ознаки такого кашлю: кашель іноді починається після легкої інфекції верхніх дихальних шляхів, але зберігається у вигляді сухого, повторюваного, гучного та мимовільного кашлю; зазвичай спостерігається вдень, ніколи не порушує сон і не посилюється під час фізичних навантажень; діти виглядають «здоровими», на відміну від батьків, які виглядають стурбованими; повсякденне життя і соціальна активність залишаються без змін; часто спочатку помилково діагностується як астма; клінічні та лабораторні дослідження зазвичай в нормі; терапевтичні втручання, включаючи бронхолітики, кортикостероїди та антибіотики, виявляються неефективними. Такий стійкий мимовільний кашель без причини вважається функціональним розладом. Один з перших детальних звітів про такий випадок був опублікований BERNSTEIN. Він описав 12-річну дівчинку з «гавкаючим кашлем статевого дозрівання». Через 2 місяці BAKER включив «хронічний звичний кашель або психосоматичне захворювання» до диференційного діагнозу хронічного кашлю у дітей. Термін «кашель за звичкою» вперше використав BERMAN у 1966 році. Він описав шістьох дітей, у яких він «покладався виключно на мистецтво сугестії», щоб досягти припинення кашлю. Його 2-річне спостереження підтвердило успіх такої терапії. Соматичний або психогенний кашель є відносно рідкісним явищем, що зустрічається частіше у дітей старшого шкільного віку, особливо у дівчаток. Вважається, що такі фактори, як тривалий стрес, емоційна напруга, шкільні проблеми чи конфлікти в сім'ї, можуть бути тригерами для розвитку кашлю. Часто такий кашель супроводжує інші психосоматичні розлади, такі як головний біль, біль у животі або порушення сну. Крім того, стресові фактори сучасного способу життя розглядаються як потенційні тригери (труднощі у навчанні, розлучення, смерть), булінг, хоча чіткої кореляції між ними не виявлено. Отже, терміни «психогенний кашель» і «звичний кашель» використовуються для опису кашлю, який не має очевидної медичної етіології, не піддається медикаментозному лікуванню і вважається таким, що має психологічне підґрунтя. У літературі хронічний кашель вважався психогенним, якщо він не припинявся, незважаючи на медикаментозне лікування, мав такі характеристики, як свистячий або гавкаючий, був відсутній під час сну або був пов'язаний з психіатричним захворюванням. Діагностичні критерії психогенного кашлю: Великі: Сухий кашель, індивідуально стереотипний, ніколи не порушує сон Припиняється або починається спонтанно Не порушує нормальну повсякденну або приємну соціальну активність Фармакологічне лікування неефективне Малі: «Гавкаючий» або «з гудінням» кашель Зменшення частоти або тяжкості при виконанні приємної соціальної діяльності або фізичних вправ Погіршення в присутності батьків, вчителів або медичних працівників Зазвичай пов'язаний з вторинними вигодами (наприклад, батьківська увага, пропуски занять у школі) Часто передує інфекція верхніх дихальних шляхів Зазвичай супроводжується «лоскотанням» у горлі, позою «підборіддя на грудях» або жестом «рука до рота» Пацієнт демонструє «байдужість» до своїх симптомів Рідко співіснують інші тики (гризіння нігтів, трихотиломанія). Американський коледж пульмонологів оновив свої рекомендації щодо лікування соматичного кашлю та тикового кашлю. У настановах пропонується відмовитися від термінів «психогенний» і «звичний» кашель на користь соматичного кашлю і тикового кашлю. Діагноз ставиться відповідно до критеріїв DSM-5, з акцентом на кашлі без медичного пояснення і пов'язаному з психологічним стресом. Дітям рекомендується поведінкова терапія, сугестивна терапія (CHEST, оновлення 2020 року). У рекомендаціях Європейського респіраторного товариства (ERS) щодо хронічного кашлю (2021) наголошують на мультидисциплінарному підході до хронічного кашлю у дітей, при виключенні органічних причин і діагностуванні психогенного кашлю. ERS виступає за психологічні поведінкові втручання при підозрі на синдром соматичного кашлю. У ресурсі BMJ Best Practice (2023) підкреслюєьтся складність діагностики синдрому соматичного кашлю через відсутність специфічних біомаркерів. Діагноз ґрунтується на виключенні, а після виключення інших станів рекомендується проведення комплексної психологічної оцінки. Лікування фокусується на нефармакологічних підходах, таких як когнітивно-поведінкова терапія.